Žižek i el gest kantià: paral·laxi i més enllà - Harman, Graham (Enrahonar. An international journal of theoretical and practical reason, 2023)
A principis del seu llibre de 1993 Tarrying with the negative, Slavoj Žižek demana a la filosofia contemporània que «repeteixi el gest kantià». La implicació és que Kant (com va fer Plató amb els sofistes) va acceptar la crítica de la metafísica feta per David Hume afirmant-la en un sentit positiu inesperat. El gest anàleg per a un aspirant a Kant en la nostra època seria acceptar la insistència de la desconstrucció en la contingència del sentit mentre tracta la contingència no pas com un fracàs, sinó com la mateixa matèria de la veritat. Per a Žižek, això és precisament el que ja ha fet Jacques Lacan, i això fa de Lacan el pensador fonamental de la nostra època. No obstant això, mentre seguim la recerca d’aquest tema per part de Žižek en el seu recent article «The parallax of ontology » (un extracte del seu llibre Sex and the failed absolute), veiem una nova direcció en el pensament de Žižek. El seu model anterior de paral·laxi en termes de dues realitats separades i irreconciliables sembla desplaçar-se cap a un nou èmfasi en l’esdevenir diferencial de les dues més que en la seva paradoxal coexistència.