El món que val la pena fer: implementar l’estètica assistencial per augmentar el benestar - Spaid, Sue (Enrahonar. An international journal of theoretical and practical reason, 2022)
En tractar les cures com un imperatiu moral, l’ètica de la cura té com a objectiu la normativitat, però la seva normativitat es veu amenaçada pel fet que els estàndards d’atenció varien dràsticament entre els cuidadors. Per contrarestar les limitacions de l’ètica assistencial, proposo una estètica de cures, l’èxit de la qual reflecteix mètriques mesurables. Arrelada en les pràctiques milloratives, l’estètica de les cures posa l’accent en el benestar de les persones ateses, per la qual cosa florir comporta tant capacitat com accés. Així, l’estètica de la cura i l’ètica de la cura són diferents, ja que la primera tracta el benestar de les persones ateses com a prova del «signe que la nostra cura ha estat rebuda». Per demostrar els trets mesurables del benestar, n’ofereixo dos exemples concrets: un de proposat per l’arquitecte paisatgista Joan Iversson Nassauer, i un altre centrat en la pràctica curatòria (curare en llatí vol dir tenir cura). Per explicar per què els filòsofs han passat per alt el paper del benestar a l’hora d’assenyalar l’èxit de les cures, descric com conceptes com ara l’equilibri, l’harmonia, l’ordre i la unitat, que originalment es caracteritzaven com a materials, es van convertir en conceptes estètics immaterials al segle XX. A continuació, connecto el benestar amb l’epistemologia i l’ètica abans de discutir que l’objectiu de millorar el benestar dels cuidadors i les cuidadores és enriquir les experiències quotidianes.